Meikäläisellä on paha tapa lukea useampaa kirjaa samanaikaisesti (noh, ei nyt tismalleen samaan aikaan, mutta tajuatte kyllä) joten nytkin now reading -tilassa on melkein kymmenkunta kirjaa
Eniten aikaani ole varmaankin käyttänyt Jalavan kustantamien H.P. Lovecraftin koottujen teosten parissa. Neliosainen sarja sisältää käytännössä koko Lovecraftin tuotannon ja mukana on jopa joitakin alun perin kokonaan muiden kirjailijoiden nimissä julkaistuja novelleja joiden työstämisessä Lovecraft on ollut vahvasti mukana.
Koska käytännössä kaikki Lovecraftin tuotokset ovat aikoinaan roskalehdissä julkaistuja novelleja, ei niiden lukemisjärjestyksellä ole sen suurempaa väliä. Joskus aikaisemmin olen selaillut läpi kaksi novellikokoelmaa ja nyt näistä kootuista teoksista olen lukenut osat II ja III sekä aloittanut osaa IV. Ykkösenkin aion lukea heti kun saan sen kirjastosta lainattua.
Cthulhu-kirjailijan tyylihän oli jo ilmestyessään, lähes 100 vuotta sitten, hyvin vanhanaikaista ja pilkkuja, puolipisteitä ja ajatusviivoja vilisevä tekstin virkkeet tuppaavat venymään toinen toistaan pidemmiksi. Itsekin olen alkanut omissa raapustuksissani omaksua yhä enenevässä määrin samankaltaista tyyliä, joskin omat virkkeeni ovat aina olleet melkoisen pitkiä ja polveilevia.
Tällä hetkellä yöpöydällä lojuu Timo Soinin omaelämäkerta Maisterisjätkä, jonka varmaan monet luokittelisivat samaan roskakirjallisuuden kategoriaan Lovecraftin kirjoitusten kanssa (
![Mr. Vihreä :mrgreen:](./images/smilies/icon_mrgreen.gif)
). Soinin kirjoitustyyli on sinällään oikein sujuvaa, mutta virkerakenne on käytännössä päinvastainen kuin Lovecraftilla - virkkeet kun tuppaavat koostumaan lähinnä lyhyistä päälauseista. Aivan
plokin karmaisevaa "yksi virke = yksi kappale ja yksi lause = virke" -tyyliä kirja ei sentään edusta.
Soinin muistelmat ovat oikein mielenkiintoista luettavaa, tosin varsinkin kirjan alkupuolella Veikko Vennamon korostaminen meinaa käydä jo vähän häiritseväksi - välistä kun Vennamo tuntuu saavan jopa suuremman roolin kuin Soini itse. Maisterisjätkä on kirjoitettu jo muutama vuosia ennen edellisiä eduskuntavaaleja, joten jytkystä ei kirjassa valitettavasti päästä kertomaan.
Viimeisin kirja jonka luin loppuun on varmaankin Franz Kafkan kootut kertomukset. Kafka on Hemingwayn ohella niitä harvoja maailmankirjallisuuden klassikoita joita oikeasti jaksan lukea tylsistymättä. Kafkan teokset koostuvatkin lähinnä novelleista tai pikemminkin fragmenteista - osa teksteistä kun on pituudeltaan alle puoli sivua, ja sivun, kahden tai kolmen mittaiset kirjoitelmat ovat hyvin yleisiä.
Osa teksteistä on hieman hiomattoman oloisia, mutta pääpiirteissään kokoelma on aivan huippuluokkaa. Äärimmäisten lyhyiden kirjoitusten lisäksi kirjasta löytyy toki myös pidempiäkin kertomuksia, kuten esimerkiksi Muodonmuutos.
Edellämainittujen kirjojen lisäksi aloitettu on ainakin Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes - Kootut kertomukset
(nyt vasta tajusin kuinka paljon koottuja juttuja meikäläisellä on luettavana...) joka on jo venynyt melkoiseksi ikuisuusprojektiksi, lukemisen kun aloitin jo yli vuosi sitten. Suuren osan noista kertomuksista tosin olen lukenut jo aikaisemmin. Stephen Hawkingin ("se halvaantunut fyysikko") Ajan lyhyempi historia on jo loppusuoralla ja sen voisinkin oikeastaan lukea nyt seuraavaksi loppuun. Lyhyttä historiaakin aloitin, mutta palautin sen sitten kirjastoon ja jäin lukemaan lyhyempää versiota.
...niin ja Don Rosan Roope Ankan elämä ja teot on sekin taas kertaalleen luettavana
![Mr. Vihreä :mrgreen:](./images/smilies/icon_mrgreen.gif)